Rozhovor se uskutečnil 24. dubna 2008 s jedním z učitelů buddhismu. Schůzku jsme si sjednali přímo v buddhistickém centru a rozhovor trval 50 minut. Nejprve jsme se představili a uvedli naši výzkumnou otázku. 
Záznam rozhovoru: 
Otázka: Co vede lidi v ČR k tomu, že jdou sem do buddhistického centra? Z jakých důvodů? Co zde hledají?
Odpověď: To je různý, ale ten prvotní důvod proč sem ty lidi přijdou je různej, ale když jsou tady tak si většinou uvědomí, že hledají odpověď na otázku, který má snad každý, ale někdo si je uvědomuje míň někdo víc. Ty otázky jsou základní, univerzální, čas od času si je položí každej. Proč tu jsme? Kam jdeme? Co se bude dít? Ty otázky si klade spousta lidí, všechny náboženství a všechny filosofický směry, který existují, tak existují proto, aby se snažili odpovědět na tuto otázku. A protože náboženství a filosofické směry se od sebe liší, tak každý odpovídá jinak. A ten způsob jakým odpovídá buddhismus, že každej má nejhlubší pravdu sám v sobě a každej je zodpovědný za svůj vlastní život a ještě díky tomu, že zároveň přidává metody, jak to jenom neslyšet, ale jak to prostřednictvím pádové?? praxe je zrovna tak zralej to prožít, tak to pro spoustu lidí přijde zajímavý, protože lidi nechtěj jen poslouchat, ale nechtěj jenom přemýšlet, ale chtějí prožívat. V tom je rozdíl, protože některý náboženství předávají jen učení a jenom hotovou věc, jak to je, ale málokterý náboženství a málokterý filosofický a duchovní směry předávají konkrétní metody jako krok za krokem, jak dojít k prověření té filosofie a tý výpovědi, tak to je ten rozdíl. Sem chodí lidi, co chtějí prožívat pravdu, a ne jen o ní slyšet, a ne jenom v ní věřit.
Otázka: Mohly by být tím podnětem zdravotní důvody? Lidé co vážně onemocní, tak třeba hledají útěchu v tom náboženství? (otázka položená z vlastních zkušeností)
Odpověď: To je ve skutečnosti úplně přirozený. Muže mít chřipku. Někdo hledá útěchu v rodině a někdo ve sportu. Jestli sport může přinést útěchu. Bylo to velmi závažné rozhodnutí. To že je ČR z procent ateistická, ale zase je to projev slabosti. Speciálně v buddhismu není někam utéct
Otázka: Jaké sociální typy navštěvují toto centrum?
Odpověď: Najdeme tady lidi napříč celým společenským spektrem, co se týče vzdělání, co se týče věku, co se týče sexuální orientace, co se týče všeho. Prostě buddhismus je o práci s myslí a mysl má každá bytost, tzn. že to je jen na té bytosti, zda se rozhodne pracovat s myslí, tzn. že když se tady medituje tak tady sedí nádražáci, studenti, učitelé, doktoři, sekretářky, ekonomky, milionáři, lidi, kteří nevydělávají skoro nic. Je k tomu potřeba určitá schopnost abstrakce a určitý idealismus.  
Otázka: Jaké jsou praktiky k dosažení nirvány v diamantové cestě v Tibetu?
Odpověď: Používáme úplně stejné metody, jaké se používaly v Tibetu, akorát jsou přeložené do češtiny, aby všichni ty lidi, když meditují, aby věděli, co dělají. Když se potkáte na východě s meditacema, tak spousta z nich je zpíváná, ale to je jednoduchý, v tý době bylo papíru míň a byl dražší a ne každej uměl číst, proto bylo daleko snazší naučit se něco co se rýmuje, naučit se něco co se zpívá a když to člověk zpívá, tak může praktikovat a to co děláme tady jsou přesně ty meditace, který dělali naši učitelé a jejich učitelé, které se dokonce nedělali jenom v Tibetu ale které se dělaly už předtím v Indii, protože se do toho Tibetu se dostal buddhismus z Indie, kde byl 1500 let potom, co Budhha  Siddhártha  začal učit. Takže ty praxe, který děláme, tak některý pochází přímo od Budhhy Siddhártha.
Otázka: A jaké například máte praxe?
Odpověď: Obecně je to tak, že buddhismus diamantové cesty obsahuje všechny metody celýho buddhismu, ať už Malé cesty, Velké cesty nebo Diamantové cesty a ty praxe, které používáme konkrétně tady, tak jsou praxe, který souvisí s tzv. Mahámudrou - to je Velká pečeť, což je specialita naší linie, to je jednak výchozí bod, jednak cíl a jednak metoda, jak dosáhnout osvícení. A nejvyšší úrovní Velká pečeť rovná se osvícení rovná se velká nirvána. ?? pojetí  Malý cesty a pojetí Velký cesty nebo Diamantové cesty. Takže mi je děláme tzv. přípravná cvičení, což jsou praxe, který předal už Buddha Siddhártha, což jsou praxe, který maj pomoc s motivací, který maj pomoc stabilizovat mysl, který maj pomoc očistit mysl, který maj pomoc mysl naplnit dobrýma dojmama, aby se potom mysl dala otevřít, uvolnit a prostřednictvím učitele rozpoznat svojí vlastní podstatu. Pak děláme meditace na osmýho karmapu, což je meditace předaná někdy před osmi sty lety (možná před šesti sty lety). Děláme přivolání Černého pláště, což je meditace na ochranu naší vlastní energie, to je ta jediná věc, kterou děláme v tibetštině. Děláme například meditaci phowa, což je meditace, kterou buddhisti používaj v okamžiku smrti, v okamžiku smrti byli schopni ty procesy, který probíhaj během umírání, přetransformovat v rozpoznání mysli a ve vysvobození a osvícení. To je taky učení, které předal Buddha Siddhártha My děláme vždycky ty praxe, který nás naučili naši učitelé a ty naši učitelé nám je můžou předat, protože jim předali jejich učitelé a to co je v diamantové cestě důležité je, že ta linie odkazu je nepřerušená a jde až k Buddhovi SA?? To znamená mi ve skutečnosti jsme dost tradiční a to že se ty lidi oblíkaj normálně a to že používáme češtinu, je ve skutečnosti to samý, jako dělali Tibeťani a když přišlo učení z Indie do Tibetu, tak první co udělali Tibeťani, že všechno přeložili do tibetštiny. Márpa překladatel a další další velký učitelé, kteří šli už několikrát do Indie a zpátky, potkali s učitelema a něco se naučili, něco zrealizovali, pak to všechno převedli do vlastního jazyka. 
Otázka:  A když ČR a Tibet je rozdílný, přece jenom ta společnost je jiná i v chování. Nejsou ty praktiky částečně ovlivněny? Nejsou ty praxe trošku jiný?
Odpověď: Musíme vycházet z toho, že buddhismus má spoustu praxí a existujou praxe, který jsou vyhrazeny pro mnichy a to samozřejmě nejsme mniši, tak je neděláme, pak existujou praxe, který jsou pro laiky a který jsou pro jogíni. A protože rozdíl mezi laiky a jogíni tady na západě splývá, tak tady v tom není vůbec žádný rozdíl, ve způsobu jakým se to předává, ve způsobu jakým se praktikuje, ve způsobu jakým se to ověřuje ten úspěch tý praxe. Takže kromě překladu do češtiny, v těch praxí, který děláme to není  žádný rozdíl. Samozřejmě existuje spousta praxí, který se dělaj hodně v Tibetu a který se u nás nedělaj. Existují praxe, např. při kterejch jogíni pracovali se svým strachem, tak že seděli na hřbitovech a troubili na trubku z lidského stehna a bušili bubínkem a prováděli určitý druh meditace, který když člověk vydrží dost dlouho tak ho jen tak něco nevyvede z rovnováhy. Ale tady na západě by to bylo trošku zvláštní, chodit po ulici s trubkou troubili, ale tady jde o to, že to není tak že ty praxe by nebyli nahraditelný. Ty praxe jsou pro různý druh lidí a tady na západě určitý druh lidí, kteří chtějí praktikovat ve všedním životě každej den. Ty praxe, který děláme pochází přímo z Tibetu resp. z Indie. Jediný rozdíl je ten překlad. Společností je to ovlivněný v tom smylu, že tady máme demokracii tzn. že tady se v buddhismu neděje to, že ty který dělaj v buddhismu uměj číst a ostatní ne, ale to je spíš role, kterou by splnilo jakýkoliv náboženství. Dřív to taky tak bylo, že pár knězů umělo číst a kdo se chtěl něco naučit číst tak chodil do církevní školy a tam ho nenaučili jenom číst, ale naučili ho tam i náboženství. A tady naštěstí, když se někdo naučit číst a nechce dělat náboženství, tak se může naučit číst a když chce někdo dělat náboženství třeba buddhismus a už umí číst tak jde sem a je to jeho svobodná volba. Ty praktiky jsou stejný, a dokonce se stejným způsobem předávaj. Pořád se předávaj iniciace, pořád se předávaj všechny věci co je k tomu potřeba. Nedávno jsme dostali iniciaci, která byla 2,5 tis. let stará. 
Otázka: Vy máte na vizitce vysokoškolský titul. Kdy vás přimělo, že se dáte touto cestou? Už za studií nebo už v pubertě?
Odpověď: Mě bylo asi 23 a bylo to v době, kdy už jsem si přečetl pár knížek o filosofii a bylo to v době, kdy jsem vyzkoušel všechny drogy a nic nepomohlo a pak jsme zjistil, že na to abych rozpoznal svojí vlastní mysl, tak do ní nepotřebuju nic cpát, potřebuju pořádný metody, pak jsme potkal zajímavýho učitele, který byl pro mě Lama Ole a to byl člověk, který si na nic nemusel hrát a pro mě to bylo dostatečně přesvědčivý, abych si vybral tyhle metody. Setkal jsem se s ním někdy  když mě bylo 23 let (někdy v 97). To je dost podstatný v buddhismu, aby se člověk setkal s učitel, protože buddhismus nefunguje bez učitele, to je právě ten přímý odkaz.
Otázka: Jen pro zajímavost se chceme zeptat, my jsme se dočetli v knížkách, že Théraváda je nazývána ostatními směry (hlavně Mahájánou) Hínajána jako posměch. Ale někdo zase tvrdí, že Hínajána je samostatný směr buddhismu stejně jako např. Mahájána. 
Odpověď: Hínajána rovná se Théraváda. Ale občas to berou hrozně osobně, a proto se používá Théraváda, což v překladu znamená učení starších. Ale to není tak, že bychom se jim posmívali, každej dělá co může, ale to že se říká něčemu Malý a něčemu Velký závisí na motivaci a motivace malý cesty je dosáhnout vysvobození, zbavit se vlastních problémů, dávaj sliby individuálního vysvobození, dokonce to považují za nejvyšší cíl. Zatímco ti co praktikujou Velkou cestu, tak říkaj, chci se rozjet proto, abych byl užitečnej všem bytostem. Tady vidíš, že motivace mezi Malou a Velkou cestou je obrovská, obrovskej rozdíl a že ta motivace je fakt veliká, vracet se vědomě zpátky a být užitečnej druhým, zatímco oni se už nechtěj narodit znova. Takže to není žádný výsměch, prostě charakterizování a konstatování, toho jak se věci mají. Protože cíl Malý cesty není absolutní osvícení, to je tzv. malá nirvána, někdy se tomu říká vysvobození, to je rozpoznání toho že naše já není to co si myslíme, to znamená nic skutečného, ale proud měnících se dojmů.
Tam je akorát, že jsme na ně zvyklí, tak si toho nevšímáme a bereme ho vážně, ale ve chvíli, kdy rozpoznáme tohlencto, potřebujeme k tomu udělat další krok k tomu, abychom dosáhli úplného osvícení, úplného rozvoje mysli a to znamená rozpustit tzv. stůlní představy nebo primitivní představy, tzn.představy o tom jestli existence a neexistence jsou dvě nezávislé kategorie jestli věci existují nebo neexistují, jestli existují a neexistují zároveň a nebo jesli ani existují a ani neexistují což do té doby než člověk rozpozná, že jóga není skutečný vůbec nejde že do té doby všechno berem strašně osobně, říkáme mám rád nemám rád tzn. v tom není žádný výsměch, v tom není žádné schazování, každý člověk potřebuje různé věci, když na člověka něco strašně tlačí a dotírá, tak se potřebuje postarat sám o sebe a nemá čas si všimnout lidí okolo a když se člověk zbaví svých vlastních problémů, tak si možná všimne, že jsou lidi, kteří jsou na tom ještě hůř, kterým když ty nepomůžeš, tak kdo by jim pomohl

 Otázka: Během naší přednášky jsme měli s naším učitelem spor, protože on se ptal našich jednotlivých skupin, jaké jsou naše výzkumné otázky a když jsme mu tu naši řekli, tak jsme sdělili, že jsme byli na přednášce pro veřejnost a dostali jsme na Vás kontakt a jestli si pamatujete, když jste nám předával vizitku, chtěl jste slyšet naši výzkumnou otázku a pak jste pronesl, že nejlepší způsob, jak to zjistit je, že to musíme zkusit sami té nirvány dosáhnout, tak jsme mu to také řekli a on na nás, že máme velký problém, protože nirvány se dá dosáhnout až po smrti a to je s Budhovým příběhem úplně nesmyslné, nelogické.

Odpověď: Nad tím se stačí zamyslet. Kdyby podmínkou pro osvícení byla smrt, tak jsme se tady dávno všichni podřízli a je hotovo, tak to nefunguje, není to logické. Jestliže osvícení má být stav, který prostupuje všemi místy a všemi časy, jestli to nesmí být tak, že v jednom místě je ho víc a v jednom míň, tak není možné, aby teďka tady v nás ho bylo míň než v naší mysli. Takové omyly jsou běžné jsou časté, jsou zde takové dva přístupy, jeden je přístup vlastní zkušeností, když se člověk chce něco dozvědět, tak se zvedne a půjde za lidma, který to dělaj a zeptá se jich, hele co tady vlastně děláte a druhá věc je přístup Aristotela, který je schopný napsat hrozně moc tlustou knížku o tom, zda kůň má 32 nebo 36 zubů, ale nikdy k němu nepříjde, neotevře mu to hubu a nespočítám mu to no a to je snažší, když otevřeš koni hubu a spočítáš kolik má zubů, tak ti za to titul nedají, ale když napíšeš dost tlustou knížku o tom, kolik by jich mohl mít a nemusel mít, tak ti ten titul možná dají.

Otázka: Je podstatou buddhismu, že člověk příjde o své ego?

Odpověď: Stačí si položit otázku, Jak můžeš příjít o to, co nemáš, protože když se podíváš na veškerou vědu zatím, na všechno, tak ještě nejenom že nedokázali hmotu, že ještě nikdo neví, co to je, ale ještě nikdo nelokalizoval, nenašel ego jako skutečně existující identitu, stačí být trochu kritický. Stačí se potkat s lidma, kteří nějakou dobu praktikují a který něčeho dosáhli a kdyby neměli žádnou identitu a žádnou osobnost, kdyby neměli nic individuálního, tak nebudou ani vidět a oni jsou zatracení a každý si jich všimne.

Otázka: Jezdí konkrétně do vašeho buddhistického centra diamantové cesty nebo jinam do ČR, zda sem jezdí buddhisti diamantové cesty z Tibetu, zda jsou tady nějaké organizované veselosti?

Odpověď: Vzhledem k tomu, že všechny metody, které jsme dostali, tak jsme dostali v nepřerušených odkazech, tak kdo zná historii, tak ví, že Tibet byl zničen v roce 51 respektive 59, že z těch 6000 církevních institucí, které tam byly, tak nechali 6, které se ale nesměly používat, že v Tibetu se malí Tibeťané nemohou učit tibetsky, ale učí se čínsky a že celou kulturní revoluci a dobu potom se náboženství rovnalo trest smrti tzn. že kde nikdo nemedituje, tam nemůže existovat diamantová cesta tzn. že v Tibetu je pár míst, které jsou dost daleko, aby tam Číňané nedošli, kde sedí lidé a meditují (naši kamarádi z ČR tam nedávno byli), ale většina těch, kteří něco uměli, kteří něco  věděli o mysli, tak v 59 roce v čele s Karmapou a Dalajlámou a s jinýma lidma odešli přes Bhútán do Nepálu nebo do Sikivu nebo do Ladaku, do Mustangu nebo do Indie, no a od 60. let se jezdí na západ a tady se to praktikuje, to není tak, že tady sedí malí Járové, kteří chtějí dělat buddhismus a čas od času přijede strejda z Tibetu, který to umí  a řekne jim, dělejte to jinak. To je tak, že tady jsou stejní lidé, který praktikovali v Tibetu  a samozřejmě sem jezdí ti, kteří žijou ve svobodný zemi, protože když máš čínský pas, tak jedeš tam, kam tě Číňani pustí, takže většinou cestují buď ti, kteří jsou politický ( u těch je potom potřeba mít pochybnosti o jejich realizaci, protože jak asi víte v dialektickým materialismu neexistuje dokonce ani mysl, natož aby existovala práce s myslí, natož aby existovalo rozpoznání mysli). Takže před 2 lety tu byl Karmapa, před x lety než zemřel, tak sem jezdil                , velký mistr, který se narodil v Bhútánu a který žil dlouhou dobu ve Nepálu, v Čechách byl asi před rokem nebo přede dvěma. Asi před deseti lety tu byl (nemohl si vzpomenout). Tzn., že učitelé sem jezdí.

Otázka: A vy k nim do Tibetu také jezdíte a jste s nimi v pohodě?

Odpověď: Ano, přesně, ale proč jezdit někam, kde není elektřina, kde není telefon, kde nejsou učitelé a kde nejsou učení.
Otázka: Říkal jste, že tam v Tibetu vaši kamarádi byli…
Odpověď: Jsou samozřejmě lidi, kteří dělají třeba výzkumy…
Otázka: A co se týče jazyků vašich kamarádů, kteří jezdí do Tibetu?
Odpověď: Studují tibetštinu, studují sanskrt, studujou pálí, studují různý věci. Překládá se Budhovo učení a problém je v tom, že v Diamantové cestě nejde o to přeložit knížku, není to tak, že si lidé předávají knížku po generace, pak si ji každý přečte a každý o ni mluví, tam jde o to, že ti lidé si nejdříve předávají stav mysli tzn. že učitel má žáka a tak dlouho ho učí a vede ho, samozřejmě, že ten žák musí pracovat a meditovat, aby dosáhl stejného stavu mysli jako učitel, aby až bude číst tu knížku, měl stejné pochopení, které není založeno na tom, že si vymazají identitu, ale na tom, že vědí, jak se věci mají a pak jsou schopni stejné učení předávat za pomoci současných událostí a současných informací, když zazní v meditaci všechny tóny vibrují radostí a drží pohromady láskou, tak to asi nebude formulace ze starého Tibetu, ale je to nový pokus a popis toho, co ve chvíli tu meditaci děláš dobře a něco rozpoznáš a něco prožíváš.
Otázka: Takže v buddhismu o knížku jako takovou vůbec nejde?
Odpověď: To víš, že také jde, ale je to to i to, zatímco na úrovni malé cesty jde jenom o knížku, tak na úrovni velké cesty se také dá praktikovat jenom podle knížek, ale když si vezmeš knížku diamantové cesty a tam si přečteš mysli jasné světlo, nebudeš vědět, která bije a když ti to někdo nevysvětlí a neukáže, tak to co uděláš je, že nerozpoznáš skutečné jasné světlo své vlastní mysli, ale budeš interpretovat to, co si myslíš a dostaneš se do situace člověka, který nemá žádnou vlastní zkušenost a nemá žádný vlastní prožitek, který si akorát myslí, že v knížkách je větší autorita než je jeho vlastní názor. Takže klasický učitelé sem jezdí, ale dělají to lépe, dělají to šikovněji, klasičtí učitelé se rodí na západě teďka pro jistotu, aby neměli problémy s pasem a s cestováním, aby to bylo levnější.
Otázka: Říkal jste, že Budhovo učení se překládá do spousty jiných světových jazyků, nevadí to že je to překlad originálu, protože v Ismálu je pouze originál Koránu v nebi a psaný arabštinou a ostatní překlady se berou jako doplněk toho originálu?

Odpověď: To je také důvod, proč lidé na západě, když je v Koránu v originálu napsáno, že je potřeba podřezávat z leva do prava a je potřeba kamenovat tak a tak, tak si myslí, že se to nemusí brát vážně a má se to pouze interpretovat, ale v principu Koránu je, že se věci nesmí interpretovat, takže když se podíváš na chování muslimských teroristů a tak dál a když se podíváš na životy viz Alláha, tak najednou zjistíš, že ve skutečnosti ti teroristé se nejvíce podobají zakladateli toho náboženství a že ve skutečnosti jsou těma nejlepšíma muslimama, tzn. těma správnýma muslimama, což je trošku problém, což lidé nechtějí vědět a nechtějí si to připustit, ale to není to, o čem se tady chceme bavit. V buddhismu je to tak, že žádný učení a žádná iniciace nemůže do mysli přidat ani ň a ani nic ubrat. Veškerá dokonalost je už v mysli tzn. že veškerá učení jsou prsty, který ukazujou tím směrem k tomu cíli a ten si musíš zrealizovat stejně sama tzn. že když dostaneš v němčině popis jak chutná med a přeložíš ho do češtiny a ten med neochutnáš, tak to bude špatné a když ten med ochutnáš a pak to přeložíš do češtiny, tak to přeložíš správně, protože to přeložíš na základě slov, které už znáš v češtině a na základě zkušeností, které už máš v češtině a to se děje tzn. že když chceš překládat buddhismus, tak nemůžeš být překladatelem, musíš být meditujícím překladatelem, protože buddhismus se nedá pochopit intelektem jenom, protože intelekt je jenom část mysli, pak je tam spousta emocí a spousta snů, představ, spousta ktreativity a takových věcí a jak chceš takhle velkou věc rozpoznat prostřednictvím takhle malého nástroje, tzn., že intelekt je fajn, ale je dobré využít všechno, co mám k dispozici a určitě máme více než jen intelekt, takže když člověk medituje, může překládat, když nemedituje, může také překládat, ale nepřeloží buddhismus, ale přeloží nějaké svoje vyprávěnky o tom, že je potřeba vyvanout a o tom, že buddhisti používají duši a nebo že buddhisti se chtějí zbavit své identity.

Otázka: Jsou buddhisti vegetariáni?

Odpověď: Kdyby byli buddhisti vegetariáni, tak už jsou dávno všichni Tibeťani mrtví, protože ve výšce 4500 metrů nad mořem nebo 5000 metrů nad mořem, kde také žijí někteří, neroste nic jiného než lišejník, takže spousta Tibeťanů jsou přesvědčeny, že ty zelené věci, které my tady dost jíme na západě, jsou pro jaky, pro krávy, ale určitě ne pro lidi, proto také tak brzo umírají, protože to prostě není zdravé, ale Budha přímo ve svých učeních říká, jezte, když vám někdo něco dá, tak jezte, co jste dostali, protože vám něco dává a otevírá se vám tim a je to dar a nedělejte komplikace a nedělejte ze sebe něco speciálního, aby lidi měli z vás hlavu v pejru, akorát nebuďte bezprostřední příčinou toho, aby kvůli vám něco zabili. Takže buddhisti to dělají tak, že když přijedou za babičkou na venkov a babička říká jé Jaroušku, to jsem ráda, že jsi přijel a já kvůli tobě picnu králíka, tak Jaroušek říká, hele babi já jsem byl teďka u doktora týden bez masa, promiň.

Otázka: Takže o vegetariánství v buddhismu se absolutně mluvit nedá?

Odpověď: Někteří lidé nejedí maso ze soucitu a to je strašně hezké a někteří lidé nejedí maso proto, aby mohli druhým říkat, že nejsou ti správní a to už není tak hezké. Ale to co každý dělá, musí vědět sám.

Otázka: Říkal jste, že ve 23 letech jste se rozhodl vyznávat buddhismus a rozmýšlel jste se v té době, že by jste vyznával jinou náboženskou společnost nebo sektu (ale sekta se teď vlastně už říkat nesmí).

Odpověď: Sekta je co se týká křesťanů, sekta je definována na základě křesťanské historie a na základě toho, že od většího celku se odštěpí nějaká malá a tak dál a to je v křesťanských textech, protože tam je přímo definice, co je to sekta a to jenom v současné době má sekta negativní pověst, že je dobré to spíše nepoužívat, pokud se nejedná přímo o sektu, ale co se týče mých jiných náboženstvích, já jsem dost četl a měl jsem jako takový celkový přehled a věci, které mi nepříjdou logické, tak mě nezajímaly a všechny věci, které souvisí se stvořením a které souvisí s něčím, co nikdo nikdy neviděl a tak dál, tak mě příjde, že to není v pořádku, tzn., že mě nikdy nezajímala víra s dokonce jsem si myslel, že všechna náboženství jsou nesmysl, protože samostatný člověk by si měl nají pravdu sám. No ale pak jsem našel člověka, který byl chytřejší než já a je chytřejší než já, díky tomu, protože nějakou dobu meditoval, tak to bylo pro mě dostačující.

Otázka: Jak jste se k tomu učiteli dostal? Někdo Vám poradil? Sám jste si ho vyhledal?

Odpověď: Někde by vylepený plakát, takže jsem si ho sám vyhledal. Lamové sem jezdí od nějakého 94 roku a od 94 roku vždy předával ten kurz vědomí a umírání nebo přenosu vědomí a já jsem byl v nějakým krámě a četl jsem tam a pak jsem si ji i koupil knížku od Jakuba Böhmeho, to byl protestantský křesťanský mystik z Zittou – kousek od českých hranic a já jsem o něm někde slyšel, protože on popisoval některé věci, které člověk potom najde v buddhismu, ale nikdy nepopisuje, jak se k nim dostal, ale jak se jim to vždycky stalo, tak je to vysvětlováno, že se jim to stalo Bohem a tak jsem si byl tu knížku koupit a buď někde vedle nebo přímo v té knížce byl položený leták na ten kurz a já jsem se na to díval a pořád jsem si myslel, že za přednášku by se nemělo platit a platilo se za ní a já jsem v té době nepracoval a neměl jsem moc peněz, tak jsem tam nešel a asi po dvou nebo po třech letech jsem zahlídnul, že Lama má někde přednášku, tak jsem tam šel.
Otázka: A vy máte děti?

Odpověď: Ne, alespoň o nich nevim. [Smích]

Otázka: A jestli třeba budete plánovat děti, jak k tomu přistoupíte, pokud jde o jejich víru? Já jsem byla na návštěvě u vyznavačů Hare Kršna a vím, že když oni mají děti, tak nemají možnost se rozhodnout, jestli tuhletu víru vyznávat a automaticky musí přijmout stejnou víru jako jejich rodiče... 

Odpověď: A tobě to přijde logický a normální?

Otázka: No samozřejmně, že ne. V buddhismu tedy tohle vůbec není?

Odpověď: Jak chceš přinutit někoho, aby meditoval? Jak chceš přinutit někoho, aby si něco myslel? To nejde. To neni možný. To akorát jsou směry, který se o to snažej, a nedosáhnou toho, a jsou směry který se o to nesnažej, protože se toho nedá dosáhnout. Co to je, jako? Buddhisti řikaj, že chtěj dosáhnout svodoby a teďka by měli děti a první co by udělali by bylo, že by mu vzali svobodu?

Otázka: Na vaší přednášce jsme viděly, že lidé hodně měli takové korálky. Zajímalo nás co to znamená, protože jsme o tom vůbec nikde nečetly.

Odpověď: Tomu se řiká mala sanskrtsky, nebo tetrenk tibetsky. A neni to nic jinýho než počítadlo. Má 108 kuliček, samozžejmě že je to spojený s různýmy vysvětleníma a tak dále... Neni to tak důležitý. Důležitý je, že když meditujete, tak zapojujete tělo, řeč a mysl. Tělo tim, že nějak sedíte, protože díky tomu se mysl zklidní a energie se sejdou tam, kde maj. Mysl, tim že si něco představujete a řeč tim, že něco opakujete a tohlecto, to je taková opora pro meditaci, fyzická, protože když někdo začne meditovat, to neznamená, že to umí. My kdybychom uměli meditovat, tak to nepotřebujem. To znamená, že meditace je normální cvičení. A pokud ste se někdy zkoušely na něco soustředit, třeba na knížku když se učíte, tak víte, co mysl dělá, že jo? A pak když už si po třetí za sebou čteme tenhlecten strašně nudnej citát, ale o kterym víme, že nás z něj budou zkoušet a už potřetí při tom přemejšlíme o tom, co jsme dělali včera a co budem dělat zejtra... To samý se děje v meditaci. Akorát, že tam se člověk vědomě učí vracet tu pozornost zpátky k tomu objektu meditace. A většinou to funguje tak, že na něco medituješ, máš nějakou formu před sebou, představuješ si jí, zapomeneš na ní. Za chvilku, to je logický. Pak opakuješ mantru, ale po chvíli ji zapomeneš taky opakovat, protože přemejšlíš o něčem jinym. Ale protože každá mantra je jedna kulička, tak po nějaký době si většinou všimneš, že držíš něco v ruce. Takže si řikáš: "Co já to tady dělám?" "Aha, jedna kulička, jedna mantra." "Aha, karmapačino, karmapačino." "Aha, karmapačino, karmapačino, přede mnou je meditační forma buddhy." Timhlectim způsobem se můžeš snáz, a rychlejc vracet k meditaci. Je taky vyzkoušený, že když člověk medituje s timhlectim, tak řekne víc manter, a když řekne víc manter, tak dodá do mysli víc dobrejch dojmů a naučí se víc soustředit, to znamená, že je to efektivnější a je to rychlejší.

Otázka: A nesedí to přesně na počet? Říkal jste 108, to neznamená, že to musíte přesne 108-krát říct tu mantru?

Odpověď: 108, to víš, že jsou různý vysvětlení. Například 100 kuliček z toho je 100 buddhovskejch forem, respektive 100 buddhovskejch vlastností, který se projevjej v okamžiku dosažení osvícení: 54 hněvivejch a 46 mírnejch a těch osm je způsob jakým se popisuje neosvíceá mysl. Podle buddhismu na absolutní úrovni je mysl jako prostor, bez středu a hranic a na tý relativní úrovni jsme přesvědčený, že je tady nějaký "já" a tam je nějaký "nejá" a tady jsou nějaký mezery, takže to je 5 smyslů vědomí. Zrak, chuť a tak dál, šestej, kterej to všecko drží pohromadě. Sedmej to je vědomí, že si uvědomujeme já, že se všechno děje. Osmý je tzv. shromažďpvací vědomí. Který v buddhismu připomíná bazén. Protože v buddhismu se ta psychologie roztahuje na víc životů. Ne jenom na jeden a řiká se že do toho shromažďovacího vědomí se ukládá všechno, co jsme kdy řekli, viděli a udělali a pak za určitech podmínek z toho vyklíčej naše tendence, jak naše vnitřní stavy, tak vnější svět ve kterym žijem, do kterýho se narodíme a tak dál. Takže to je něco, čemu by se v součastný době na západě říkalo podvědomí. Jung když vymejšlel tenhlecten termín, tak se hodně inspiroval buddhismem.

Otázka: A jak často meditujete?

Odpověď: No, já se snažim meditovat každej den.

Otázka: A třeba i sám?

Odpověď: No jasně.

Otázka: A ve společnosti to máte třeba raději? Na přednášce nás bylo hodně...

Odpověď:To funguje tak, že když něco děláš ve více lidech tak to má vždycky větší sílu. je to vždycky větší zábava, je to větší sranda. A zároveň je to snažší pro nový lidi, když přijdou, tak si prostě sednout, nic neřešit a pomeditovat. Zároveň když medituješ na jednom místě a medituje tam víc lidí, tak tam vzniká něco, čemu buddhisti řikaj energetický pole. Protože když přijdeš sem do centra a sedneš si, tak se budeš cejtit jinak, než když přijdeš tady do hospody a sedneš si do hospody. Na různejch místech se člověk cejtí různě, a když se na jednom místě dělá nějaká věc furt dokolo, tak je snažší tam v ní pokračovat. Ale zároveň pokud chceš meditovat, tak musíš meditovat tam kde šeš. Někdy nejseš v situaci, kdy můžeš jít do centra, nebo kdy se ti chce jít do centra a tak dál a tak dál... To znamená, že je fajn dodržovat kontakt s centrem, a že tady je spousta lidí, který praktikujou, a který už něco věděj a od kterejch je možný se něco dozvědět a se kterejma je možný dělat užitečný věci. Se kterejma je možný si dát pivo. A párek. Protože prostě to je fajn, s přátelema si ugrilovat párek na zahradě. A to znamená, že když chceš doopravdy rozvoj tak prostě si najdeš čas a medituješ sama, nebo sám. A protože když chceš meditovat opravdu intezivně tak neděláš jenom tři světla, ale děláš takzvaný přípravný cvičení, tak tvůj rozvoj závisí na tobě samotnym. Tekže si najdeš půl hodinu a některý šťastlivci hodinu nebo dvě na to aby mohli meditovat.

Otázka: A když říkáte, že meditujete denně, děláte to vždycky za tím účelem, aby se vám podařilo té nirvány dosáhnout?

Odpověď: Proč jinak, proč bych to dělal jinak? To bych moh jít dělat něco úplně jinýho. Akorát když člověk medituje delší dobu, tak se ukazuje, když se opravdu rozvíjí a začíná se dívat kolem sebe. Tak se ukazuje ten rozdíl mezi tou malou a velkou cestou. A po nějaký době se prostě upřímně chceš rozvíjet pro dobro všech, samozřejmně nejprve se rozvíjíš pro dobro těch se kterejma máš nejbližší svazek. Protože je vždycky faj, když máš třeba děti, tak jim bejt dobrym příkladem, to znamená nenechat se vytočit každou blbostí. Jenom proto, že je člověk unavenej, nebo jenom proto, že má zrovna pocit že jeho dítě je k němu nespravedlivý. To rodiče běžně dělaj, že jo? Ale když trošku medituješ, tak se ti to nestane  to znamená, že aniž bys tomu dítěti řikala že má bejt buddhista, nebo něco takovýho, tak mu dáváš dobrej příklad. A s postupem času se pak stane, že máš takovej jako přirozenej, dobrej vliv tim že seš dobrej příklad i na lidi v práci a na lidi okolo a tak dál a tak dál...

Otázka: Takže všeobecně v buddhismu jakákoliv meditace, ať už je kdekoliv na světě vždycky je za účelem...?

A: Ve velký cestě je to za účelem rozpoznání mysli pro dobro všech, a v malý cestě je to za účelem rozpoznání mysli pro vlastní dobro. Ale vždycky je to proto, abysme se rozvíjeli.

Otázka: A měl jste třeba už nekdy pocit, že jste už jen kousek od dosažení toho vrcholu? Té nirvány?

Odpověď: [smích] Několikrát v životě jsem se cejtil opravdu dobře. Ale... vždycky to přešlo. Což je stoprocentní důkaz, že to nebylo ono. 

Otázka: A kolikrát se vám třeba stalo, že už jste si tohle myslel? Než to teda odešlo?

Odpověď: Já jsem si ješzě nikdy nemyslel, že bych byl osvícenej. Ale už několikrát jsem měl velice dobrej pocit z toho, že moje ego neni tak úplně skutečný a že nejsem svym vlastnim tělem. Což je příjemný. To znamená, že když je pak člověk nemocnej, tak už to nebere tak vážně a když potom to tělo musí opustit, tak to není takový drama. Buddhismus je praktickej. Možná že tady nenajdeš lidi který by prožívali blaženost 24 hodin denně a 365 dní v roce, ale najdeš tady 99,9% lidí který když se jich zeptáš, jestli jejich život má smysl, tak ti řeknou "jo" a když se jich zeptáš "kdy?" tak oni řeknou "pořád". A to už je velice dobrá věc. 

Otázka: A je to třeba v Tibetu častější, kdo dosáhne té nirvány, nebo mají pocit, že si to na chvilku mysleli? Nebo je to relativně stejné?

Odpověď: Vy máte takovou troušku předtavu, že Tibet je takový Šangri-La, místo prostě zaslíbený. Ale když neumíš číst, tak si nepřečteš meditaci. A nevim, nevěřim tomu, že stejně jako tady, kde všichni lidi nepřemejšlej o tom, odkud se vzali a kam se vydaj, tak ani v Tibetu si to nevymysleli. Ale díky tomu že se tam meditovalo tak dlouho a že někteý z těch jogínů dosáhli takovejch schopností, že vešli do vyprávění normálních lidí, který ve skutečnosti netoužili po osvícení... Po čem toužej normální lidi? Najíst se, sehnat si pratnera, mít děti, mít krávu nebo auto a umřít co nejpozdějc. To chce 99,9% lidí na celym světě včetně Tibetu. Ale tam bylo pár lidí, který dosáhli takovejch stavů, že prostě měli vlilv na tu společnost, to znamená, že ty lidi i když nevěděli proč, tak rozvinuli tak hlubokou důvěru, že když jim potom ty lidi řekli: "hele místo toho abyste večer seděli a žvanili o tom co zas má soused za novou krávu tak spíš řekněte pár manter" a když řekneš těch pár manter, tak v tvý mysli něco změní a jseš prostě šťastnější a jseš zrelaxovanější to znamemná, na místech kde byl buddhismus dost dlouho, tak tam je to znát. Dokonce i v zemých bejvalýho Sovětskýho Svazu kde Stalin všechny mnichy kteý uměli číst tak počastoval kulkou a kde zničil skoro všechno, tak když přijedeš třeba do Ulanuhde nebo do Kalmýky nebo někde tam na Sibiři, nahoře skoro, to už je v Asii i když tam prostě zničil, co moh tak dál, tak tam poznáš ve vztahu k sexu, ve vztahu k lidem navzájem, ve vztahu k hněvu, ve vztahu k lidem který jsou okolo, že ty lidi jsou prostě zrelaxovaný, že se smějou a že se neberou tak vážně. A to je to co přináší buddhismus společnosti, všude kde se zdrží delší dobu. Ne tim že by tu společnost vychovával, ale tim že jednotlivci se měněj. A když máš skupinu šťastnejch lidí, tak máš šťastnou společnost a když máš skupinu lidí kterem něco nařídíš aby to dělali tak z nich neuděláš šťastný lidi, že jo... Každá společnost se skládá z jednotlivců.

Otázka: A když to vztáhnu k nám, k naší společnosti v České Republice, je to tedy tak, že u nás lidé mají vyznavači výhodu, že ta společnost je raltivně vzdělaná, oproti třeba tomu Tibetu, tak konkreetně třeba v těch praktikách dosažení té nirvány máme výhodu tim, že většina lidí umí číst, psát...

Odpověď: To je velká výhoda, navíc jsme zvýklí na to, že když se na něco zeptáme, tak máme dostat odpověď. A někdy máme tendenci se dokonce zeptat. To lidi který vyrůstaj v totalitních systémech a nebo ve feudálních... Vem si to, že Tibet až do roku 1950 nebyl nic jinýcho než středověk. Tam neexistoval žádnej sociální systém, žádná demokracie, žádná transparentnost, žádnej svobodnej tisk to prostě nebylo. Bylo tam pár jednotlivců. To nebyly desítky... možná desítky, ale nebyly to stovky už, držitelů opravdový moudrosti. Opravdovej buddhismus se nepředával v těch klášterech to byly prostě sociální jdenotky, kam prostě přišel druhej syn z rodiny. Protože první dostal statek, tak ten druhej šel do kláštera, naučil se pár manter, naučil se něco přečíst a zase se vrátil, nebo tam zůstal, na tom záviselo. Ale ty opravdový držitelé moudrosti, to byli ti kteří se sebrali a odešli do jeskyně a tam pracovali s myslí a něco se doopravdy naučili.To že někdo si říká buddhista, ještě neznamená, že je buddha. Ale když je někdo buddhista a používá ty metody, tak má velkou šanci že se stane buddhou. Takže to že tady na západě máme velikou vzdělanost je dobrý například v tom, že spoustu výsledků, který v Tibetu a na východě dosahujou dlouholetou meditací, tak do nás prostě nahustili ve škole tim že nás od šesti let nutili sedět na jednom místě a 45 minut se na něco soustředit, pak nám dali 10 minut pauzu a zase nás nutili se na něco 45 minut soustředit. To znamená, my máme dobrý soustředění. Teď se to zase trošku mění, protože se hyperaktivita a nesoustředění, bere spíš jako "express your self" než jako problém, ale celkově je to že se někdo naučí číst v šesti letech... protě vyžaduje určitý soustředění a vyžaduje určitou schopnost abstrakce a určitý schopnosti. To znamená že tenhlecten potenciál potom máš a můžeš to použít, když medituješ a to je fajn. Zároveň jsme zvylí na to, že – zvlášť vy kteří jste mladší – jste zvyklí na to, že demokracie je něco normálníhom, a že někdo nemůže přijít a něco ti rozkázat, a nebo může, ale ty se můžeš zeptat proč. Což je fajn.